Hvem der?
Det er din afløser, Sam.
- Alt roligt? - Jeg har intet set.
Det gør man aldrig. Hvad det så end er, så har det allerede dræbt 50 personer.
- Først nu ser jeg, hvor mørkt her er. - Vær på mærkerne, Schmitter.
Hold faseren i hånden.
Tænk på, hvad der skete med Ed Appel, da han skød på den.
Hvad med alle de andre?
Jeg ved, hvordan du har det, men vi er nødt til at have vagtposter.
Okay, chef. Jeg skal nok gøre mit bedste.
Hvis du hører eller ser noget, så giv en melding.
- Vi kan være her på tre minutter - Det kan ske på tre minutter.
Er det sandt, at Enterprise er på vej?
- Ja, det er på vej. - Kan det være her inden fire timer?
Du skal nok klare den.
Schmitter...
Som de andre. Helt forkullet.
Rummet, den sidste grænse.
Dette er beretningen om stjerneskibet Enterprise
og dets fem år lange togt, hvor det skal udforske nye verdener
og finde nyt liv og nye civilisationer
og dristigt drage ud i det ukendte.
Kaptajnens log, stjernedato 3196,1.
Et nødopkald fra pergium-stationen på Janus 6
har bragt Enterprise til kolonien.
Mr. Spock, dr. McCoy og jeg er beamet ned
for at mødes med cheftekniker Vanderberg, øverste leder på Janus 6.
Lad os antage, der er et uhyre. Hvad har det gjort? Hvornår begyndte det?
Da vi åbnede et nyt niveau.
Der var en høj forekomst af pergium.
Ikke kun pergium. Alt muligt: uran, sirium, platin...
- Hele planeten er et skatkammer. - Det er vi klar over.
Hvis det var lettere at udvinde, kunne Janus 6 forsyne tusind planeter.
Men hvad skete der?
Først begyndte det automatiske maskineri at gå i stykker.
Metal begyndte at opløses.
Vores kemikere kunne ikke analysere det ætsende stof.
Jeg er sikker på, der er et svar. Det er bare ikke fundet endnu.
Jo, det er.
Jeg ved ikke, hvad det er for et uhyre, men jeg ved, hvad det gør.
Vi sendte teknikere ned for at reparere maskineriet.
Vi fandt dem helt forkullede.
- Vulkansk aktivitet? - Ingen på den her planet.
Han har ret. Ingen.
Først døde folk kun dybt nede, men nu nærmer de sig.
Den sidste døde for to dage siden.
- På samme måde? Brændt? - Jeg ville gerne se liget.
Vi har gemt det. Der er ikke meget tilbage. Roberts viser Dem det.
Det er ikke et smukt syn.
- Udsætter I vagtposter? - Selvfølgelig. Fem af dem er døde.
- Hvem har ellers set den? - Det har jeg.
Det er forarbejdningschef Ed Appel.
- Beskriv den. - Umuligt. Jeg så kun et glimt.
Men den er stor og klumpet.
Ed skød den.
- De mener skød på den? - Nej, jeg mener skød den.
- Fascinerende. - Et flot, rent skud.
Det sinkede den end ikke.
Nu har jeg aflagt rapport.
Produktionen er standset. Ingen vil ned på de lave niveauer.
Hvis Forbundet vil have pergium, må I gøre noget.
- Det er derfor, vi er her. - I er ret selvsikre.
Stjerneskib, faserbatterier... I kan ikke flyve ned i tunnelerne.
Det bliver nok heller ikke nødvendigt. Jeg må have et kort over undergrunden.
- Det skal De nok få. - Hvad er det, mr. Vanderberg?
En siliciumkugle. Der er millioner af dem. De har ingen handelsværdi.
Men det er et geologisk fund.
- Ren silicium? - I er ikke kommet for at samle sten.
Tak. Vi har brug for, at I samarbejder.
Det skal vi nok. Men find uhyret. Jeg har en produktionsplan.
Kom, Appel.
De mange tunneler gør det ikke lettere.
Schmitter er ikke brændt ihjel. Ikke på sædvanlig vis.
Der var kun tænder og knogler tilbage, men lægen er enig i min vurdering.
Kemisk korrosion, som om han var blevet smidt ned i et kar med syre.
- Stærk nok til at ætse maskineriet? - Hvad som helst.
Mr. Spock?
Jeg har markeret drabene og sabotagen på et kort. Her, her og her.
Hvis tidspunkterne er præcise
må væsnet have bevæget sig med en utrolig hastighed.
Hvor nye er kortene?
- De blev lavet sidste år. - Før væsnet dukkede op?
Det stemmer.
Giv os en rapport om livet under overfladen.
Inden for sensor-rækkevidde er der intet liv ud over koloniens beboere.
Ikke liv i vores forstand.
Vi kan ikke dække alle tunneler til fods. Vi må have produktionen i gang igen.
- Hvis vi kunne få den frem igen. - Når den kommer frem, dræber den.
REAKTOR STRÅLINGSFARE
For mange tunneler. Det er umuligt.
Vores sensorer kan opfange normale livstegn over store afstande
men hvad med unormale livstegn?
Der foregår noget i reaktorkammeret.
Tilbage til jeres poster. Se der.
Rør det ikke. Det er en meget stærk ætsning. Måske er der rester tilbage.
Hurtigt, Kirk!
Reaktorens hovedcirkulationspumpe er forsvundet.
Det samme som på døren. Stærk ætsning.
- Kan den erstattes? - Nej, den er gammel, men virkede fint.
- Har vi noget om bord? - Ikke til så forældet maskineri.
Uden pumpen går reaktoren ned. Den halve planet kan blive forgiftet.
Vi kan ikke lukke den ned. Den forsyner hele kolonien.
Det lader til, vi har fået et valg:
At dø kvælningsdøden eller dø af strålingsforgiftning.
Er det en PXK pergium-reaktor?
Nej, vi har ikke en ekstra pumpe til sådan en.
- Jeg har ikke set en PXK i 20 år. - Kan du lave en? Det er vigtigt.
Jeg kan flikke noget sammen, men det holder ikke længe.
- Hvor længe? - 48 timer, med lidt held.
48 timer er bedre end ingenting.
Skaf det nødvendige og beam herned.
Jeg kommer ned om et øjeblik.
- Hvad når den går i stykker? - Så har vi måske fundet den gamle.
Det skal vi. Ellers må vi evakuere jer alle sammen til Enterprise.
I forsyner mange planeter med pergium.
Reaktorer går allerede ned...
Mine folk bliver slagtet. Find uhyret, og slå det ihjel.
Pumpen blev taget med vilje.
Det var den eneste del, reaktoren ikke kan undvære.
Prøver væsnet at tvinge beboerne væk fra planeten?
- Det lader til det. - Hvorfor lige nu?
Anlægget har været i brug i over 50 år.
Jeg ved det ikke.
Men der er én mulighed.
Hvad er det?
Den type liv, vi kender, er baseret på kulstofforbindelser.
Måske findes der liv, som er baseret på noget andet.
Måske på silicium.
De fantaserer, mr. Spock.
Jeg har hørt om muligheden for silicium-baseret liv
men det ville være helt anderledes.
Vores fasere har måske ingen effekt.
I hvert fald ikke faser 1, som er langt svagere end faser 2.
Nuvel. Så hør lige her...
Et væsen, der lever dybt inde i planeten i massiv stenmasse.
For at kunne overleve må den have en naturlig ydre pansring.
Det ville forklare en del, siden beboerne kun har faser 1.
- Men vi har faser 2. - Jeg kan tilpasse den til silicium.
Silicium-baseret liv er fysiologisk umuligt.
Især i en iltholdig atmosfære.
Måske kan væsnet eksistere kortvarigt i sådan en atmosfære
før den vender hjem til sig selv.
- De fantaserer. - Det er da en teori, vi bør forfølge.
Bed kaptajnløjtnant Giotto kalde sikkerhedstropperne sammen
og bevæbne dem med faser 2. De tilpasser dem først.
De er fascineret af den sten.
Ja, kaptajn.
Vanderberg sagde, der var tusindvis af dem længere nede
på det niveau, de lige var nået ned på, før væsnet angreb.
Hænger det sammen?
- Det ved jeg ikke. - Men hvad tror De?
Jeg har allerede sagt ting, der morer dr. McCoy.
Jeg overvejer mulighederne lidt.
Men hurtigt, mr. Spock. Vi har kun kort tid.
- Hvordan går det? - Det er et mareridt, men det holder lidt.
- Det må holde længere. - Jeg kan ikke gøre det bedre.
- Men det er ikke godt nok. - Kirk.
Sikkerhedsofficererne er på Vanderbergs kontor.
Jeg kommer straks. Slut.
Tag dig kærligt af den, Scotty. Få den til at fortsætte, om du så skal kysse den.
Jeg skal gøre mit bedste.
I går fra niveau til niveau og undersøger alle åbninger.
I leder efter et væsen, som kan modstå skud fra fasere.
Indstil faserne på fuld styrke. Jeg vil ikke have flere døde.
- På nær det satans uhyre. - Angrib, hvis I ser væsnet.
Det er altafgørende, at vi får anlægget til at producere igen.
Må jeg spørge, på hvilket niveau I fandt siliciumkuglerne?
23. Hvorfor?
Kaptajnløjtnant Giotto, tag Deres deling med til niveau 23 og begynd at lede.
Javel, sir. Formoder De, at væsnet befinder sig på det niveau?
Det er en mulighed. De og Deres folk bliver i sikkerhed på øverste niveau.
Intet sted er sikkert, sådan som den kommer og går.
De har fået Deres ordrer. Lad os komme i gang.
Har De fundet noget, mr. Spock?
Jeg justerer min håndterminal til at registrere silicium.
- Interessant. - Spor?
En livsform, kaptajn.
Pejling: 111 grader, højde: 4 grader.
- En af vores folk? - Nej, sir, silicium.
Kom.
Han nåede slet ikke at skyde.
Det er få sekunder siden, han skreg. Væsnet må være i nærheden.
Kaptajn.
Hvad er der?
Mine målinger indikerer, at den tunnel netop er lavet.
Er De sikker?
Vores bedste maskineri kunne ikke lave sådan en. Ikke engang med fasere.
Jeg aner ikke, hvad jeg skal sige.
Borte.
Forsvundet. Utroligt at noget på den størrelse kan bevæge sig så hurtigt.
- Væggene er varme. - Denne tunnel er lige gravet.
- Alt i orden? - Ja.
- Så De den? - Ja. Hvor fører tunnelen hen?
Der er et netværk af tunneler i den retning.
- Skød I på den? - Ja, vi fik en ordentlig luns af den.
Det er ikke animalsk væv. Hvad er det?
Det nærmeste, jeg kan komme det, er fiber-asbest. Et mineral.
- Så havde De ret. - Det kunne tyde på det.
- Silicium-baseret. - Konklusion?
Det er et silicium-væsen, der kan gå gennem sten, som vi går gennem luften.
- Det forklarer tunnelerne. - Korrekt.
Dens kropsvæsker er stærkt ætsende.
Nok til at opløse døren ind til reaktoren.
Det forklarer de dræbte.
Den tåler fasere.
Vores stod på silicium og fuld styrke. Det overlevede den.
- Er den umulig at dræbe? - Måske skal der flere fasere til.
Eller én faser med længere kontakt.
Kaptajnløjtnant...
...sig det her videre til Deres mænd.
Det er en dræber, som nu er såret.
Den ligger nok og lider et sted derinde.
Intet er farligere end et såret dyr.
Bed Deres mænd indskrænke søgningen til dette niveau.
- Mind dem om, at den er såret. - Javel, sir.
Hvad er det?
Jeg har søgt efter alle livsformer i en radius på 150 kilometer.
Jeg har lokaliseret alle mænd
og et væsen, som bevæger sig hurtigt gennem sten. Pejling: 201.
- Det er alt. - Ét væsen inden for 150 kilometer?
Netop. Der er tusindvis af tunneler alene i det her område.
For mange til at ét væsen kan grave dem på et helt liv.
Så er der tale om mere end et
eller et væsen med et meget langt liv.
Eller den sidste af en hel flok væsner, som har gravet disse tunneler.
Hvis det er den eneste overlevende af en uddød race
er det en forbrydelse mod videnskaben at slå den ihjel.
Vores mission er at beskytte denne koloni
og få pergium-produktionen i gang. Det er ikke en zoologisk ekspedition.
Bliv ved med at tage målinger af væsnet.
Vi kan grave vores egne tunneler og prøve at omringe den.
Jeg beklager, mr. Spock, men jeg er bange for, væsnet må dø.
Jeg tror også, det er den eneste mulighed. Det er bare en skam.
Eftersøgningsholdet samles.
Den er såret og derfor dobbelt så farlig.
Gå to og to.
Hvis I ser den, så skyd på det, der ligner dens hoved.
Bliv ved med at skyde samme sted.
Den er modstandsdygtig, men kan såres og dræbes.
- Mr. Spock. - Se på jeres kort.
Jeg så væsnet sidst i område 26. Den bevægede sig på pejling 201.
Gruppen her bevæger sig længere ud i alle retninger
i et forsøg på at omringe og muligvis fange den.
I skal skyde for at dræbe. Beskyt jer selv hele tiden.
- Send grupperne ud, kaptajnløjtnant. - Javel, sir.
Lewis, Vinci, tag jeres mænd med.
Mr. Spock...
Fange den? Det er ikke min ordre.
Hvis muligheden opstår...
Jeg vil ikke miste flere mænd.
Væsnet dræbes på stedet, og så er den ikke længere.
- Udmærket, sir. - Mr. Spock...
De bedes hjælpe Scotty med at holde gang i den midlertidige pumpe.
- Hvabehar? - De hørte det godt?
Det er altafgørende, at reaktoren kører.
- Deres viden... - Er overflødig der.
Mr. Scott ved mere om reaktorer, end jeg gør. Det ved De.
De er næstkommanderende. Det bliver en farlig jagt.
Vi kan hver især undværes, men ikke os begge.
Vi er hundrede, der deltager i eftersøgningen, mod ét væsen.
Risikoen for at vi begge bliver dræbt er 2228,7 til 1.
2228,7 til 1?
- Ganske gode odds. - Og de er præcise.
Naturligvis.
Jeg hader at bruge ordet, men logisk set, med den slags odds
kan De godt deltage.
Men vær forsigtig, mr. Spock.
Det forsøger jeg altid, kaptajn.
- Det er Kirk. - Det er Scotty.
Min geniale pumpe er stået af. Den kunne ikke klare presset.
- Kan De lave den igen? - Nej.
Påbegynd evakueringen til Enterprise.
Jeg og mine vigtigste mænd bliver.
- Vi kommer ned og hjælper. - Vi har ikke nok fasere.
Så bruger vi køller. Vi bliver.
Godt. Få alle andre om bord på Enterprise.
Jo færre, der bruger ilt, jo længere tid har vi. Hvor megen tid?
Reaktoren svigter om 10 timer.
- Inden da må De have fundet en pumpe. - Vi gør vores bedste.
Giv os statusrapporter løbende.
Vanderberg, vi mødes på niveau 23, kontrolpost Tiger.
Slut jer til mine mænd. De er bedre bevæbnet. Hav altid en anden i syne.
Tag to mænd med gennem tunnelen og mød Giotto.
Appel og de øvrige går den vej og slutter sig til løjtnant Osborne.
Mr. Spock og jeg styrer operationen fra et centralt sted.
- Mr. Spock? - Vi bliver overvåget, kaptajn.
Er De sikker? Er det en fornemmelse?
Nej. Vi bliver overvåget.
Nye målinger inden for en time af alle tunnelerne.
Ifølge kortet går tunnelerne sammen et par kilometer længere fremme.
- De går til venstre, jeg til højre. - Bør vi dele os?
Der er to tunneler. Vi er to. Vi må dele os.
- Mr. Spock. - Ja, kaptajn.
Jeg har fundet et helt lag siliciumkugler. Der er hundredvis.
Det er meget interessant.
Lad være med at beskadige dem.
- Forklar. - Det er kun en teori.
Kaptajn?
Er der sket noget?
Jim!
Ja, mr. Spock. Jeg er her.
Det lader til, tunnelen er styrtet sammen.
- Jeg kan få Dem ud med faseren. - Lad hellere være.
Måske styrter resten sammen.
Desuden er det ikke nødvendigt. Tunnelerne mødes længere fremme.
Det er foruroligende, at loftet faldt sammen lige på det tidspunkt.
Fortsæt, men vær meget forsigtig. Jeg skynder mig.
Udmærket. Så mødes vi for enden af...
- Det er Kirk. - Jeg har lige fundet nye spor.
Den er i nærheden. Jeg scanner lige for livsformer.
Det er ikke nødvendigt. Jeg ved, hvor den er.
- Hvor? - Tre meter foran mig.
- Dræb den. Hurtigt! - Den virker ikke truende.
Den risiko tør De ikke løbe. Dræb den!
De ønskede at fange den levende.
Deres liv er i fare. De må ikke løbe den risiko.
Det ser ud, som om den venter.
Må jeg minde Dem om, at det er en dræber? Jeg er på vej.
Hvad gør vi? Taler om det?
Du kan altså såres.
Skal vi bare vente her?
Det er op til dig.
Lad være med at skyde.
Kom herover, mr. Spock.
Fascinerende.
- Har den ikke forsøgt at gå imod Dem? - Nej, det lader til, den venter.
Jeg har prøvet at tale til den, men den reagerede ikke.
Ja, de er over det hele.
- Der er tusindvis. - Ja.
- Siger det Dem noget? - Det er muligvis svaret, kaptajn.
Jeg er ikke sikker.
De kender godt den vulcanske teknik, hvor man forener to sind.
- Kan De nå ind til den? - Muligvis.
Mr. Spock...
Jeg ved, det er forfærdeligt at slække på sit mentale forsvar
men hvis der er en mulighed...
Jeg prøver.
Smerte!
Smerte! Smerte!
Ikke andet, kaptajn. Bølger af skærende smerte.
Den lider.
IKKE DRÆBE JEG
"Ikke dræbe jeg."
Beder den om, at vi ikke dræber den, eller lover den ikke at dræbe os?
Det ved jeg ikke.
Den fik et øjeblikkeligt kendskab til os gennem indlevelsen i mig.
I min korte kontakt med den, opdagede jeg, at den er et meget intelligent dyr.
Den lider på grund af såret, men den reagerer ikke som et såret dyr.
Den kalder sig en horta.
En horta.
Vi har brug for pumpen. Genopret kommunikationen med den.
Den har ingen grund til at give os den og al mulig grund til at ønske os væk.
Det ved jeg, men hvis vi bare kunne vinde dens...
...tillid.
- Dr. McCoy, det er Kirk. - Ja?
Tag Deres lægeudstyr med. Jeg har en patient til Dem.
- Er der sårede? Hvad er der sket? - Bare kom ned til niveau 23.
Følg målingerne fra håndterminalerne.
Husk på, at det er en silicium-baseret livsform.
- McCoys viden er ubrugelig. - Han kan helbrede. Lad ham gøre det.
De må genoprette kommunikationen.
Jeg vil vide, hvorfor den pludselig begyndte at dræbe.
For at opnå den slags kommunikation, er jeg nødt til at røre ved den.
Vi har set, hvordan væsnet ødelægger.
- Kaptajnløjtnant Giotto. - Det er Giotto.
- Er alt i orden? - Ja.
- Hvor er De? - For enden af tunnelen.
Mr. Vanderbergs mænd er her. De er ikke fredelig stemt.
- Skal jeg lade dem komme igennem? - Absolut ikke.
Send dr. McCoy igennem, så snart han kommer.
Mord!
På tusinder!
Djævle!
Evigheden ender.
Evighedens kammer...
Morgendagens alter.
Mordere!
Stands dem. Dræb!
Slå igen!
Uhyrer!
Hvad i al verden?
- Hvad laver Spock? - Den er hårdt såret. Hjælp den.
- Hjælp den? - Se lige på den.
Livets ende...
Mordere...
Det mener De ikke. Den er stort set lavet af sten.
Hjælp den.
- Jeg er læge, ikke murer. - De er helbreder.
Det er en ordre.
Mr. Spock...
Sig til den, vi prøver at hjælpe.
Pumpen.
Forstået.
Det er livets ende.
Evigheden... stopper...
Gå...
...ind i tunnelen...
...til evighedens... kammer.
Græd... for børnene.
Gå... forsigtigt...
...ind i morgendagens hvælving.
Sorg...
...over de dræbte børn.
Det, I leder efter, ligger der.
Gå nu... Gå.
Sorg...
...over tings afslutning.
Gå... ind i tunnelen.
Der er en gennemgang.
Skynd jer.
Kaptajnen bad jer vente her.
Uhyret er derinde. Vi dræber det.
I bliver her.
Det stemmer. Beam den ned øjeblikkeligt. Jeg skal bare bruge den.
Kom i gang!
Øjeblikket er kommet... til at sove.
Det er forbi. Det lykkedes ikke.
Morderne... har vundet.
Døden er velkommen.
Lad det slutte... her.
Mr. Spock...
Mr. Spock. Spock... Spock!
Kom tilbage.
Jeg har fundet pumpen derinde. Den ser ud til at fungere.
Jeg fandt også en million siliciumkugler.
- Det er æg, ikke? - Jo.
Og de klækkes snart.
Minearbejderne brød ind i rugekammeret og ødelagde flere tusind.
Så forstår man bedre...
De er på vej.
Kom så.
Kom.
- Hvordan går det? - Det får De snart at vide.
Skyd ikke! Den første, der skyder, er død.
- Den har dræbt 50 af mine mænd. - I har dræbt tusindvis af hendes børn.
Hvad?
De runde siliciumkugler, I har samlet og ødelagt, er hendes æg.
Sig det til dem.
Der har været mange horta-generationer.
Hvert 50.000. år dør racen.
Alle på nær én, som den her.
Æggene lever. Hun tager sig af dem og beskytter dem.
Når de klækkes, er hun mor til tusinder.
Væsnet her er racens moder.
Hortaen er intelligent og fredelig...
...mild.
Hun delte gerne sin planet med jer, til I begyndte at ødelægge æggene.
Så kæmpede hun imod
som enhver mor gør, når hendes børn er i fare.
Det kunne vi ikke vide.
Hvis æggene her klækker, er der altså flere tusind af dem?
De bor hernede. De spiser sten og graver tunneler for at få mad.
Og de er fredelige væsner.
- De har ikke noget imod nogen. - Vi skal levere pergium.
Det ved jeg.
Her er cirkulationspumpen.
De sagde, at det her et skatkammer, hvis I bare havde udstyr til at udvinde.
Hortaen bevæger sig gennem sten, som vi bevæger os gennem luft.
Og den efterlader tunneler. Det er en fantastisk minearbejder.
Måske kunne vi få en aftale i stand
om fredelig sameksistens.
De graver tunneler, I indsamler og forarbejder.
Og jeres arbejde ville blive langt mere profitabelt.
- Det lyder fint. - På nær én ting.
- Hortaen er hårdt såret og dør måske. - Den dør ikke.
Jeg begynder at tro, jeg kan helbrede en regnvejrsdag!
- Kan De hjælpe den? - Jeg har helbredt den!
Hvordan?
Jeg fik 50 kilo termobeton beamet ned. Det, vi bruger til beskyttelsesrum.
Det består mest af silicium.
Jeg murede det ind i såret som en bandage, til såret heler.
Se engang. Så god som ny.
Få kontakt til hortaen igen.
Fortæl hende om vores forslag. Hun og børnene kan bare grave tunneler.
Vi tager mineralerne, og vi lader hver især hinanden være.
- Går hun med til det? - Det virker logisk nok.
Hortaen tænker meget logisk.
Efter at have været sammen med mennesker, finder jeg det forfriskende.
- Skibet er klar til afgang. - Fint.
Cheftekniker Vanderberg er klar på kanal 1.
- Ja. Det er Kirk. - Æggene er begyndt at klækkes.
De begynder straks at grave tunneler.
Vi har allerede fundet nye pergiumdepoter
og jeg tør slet ikke sige, hvor meget guld og platin.
Når mor Horta har instrueret ungerne nærmere, bliver I uforskammet rige.
Man kan godt vænne sig til hortaerne.
- Det var det. Tak for alt. - Selv tak.
Han sagde det samme om hortaerne, som hun sagde til mig.
Hun fandt mennesker afskyelige, men hun kunne vænne sig til dem.
Sagde hun virkelig det?
Sagde hun noget om Deres ører?
Ikke direkte
men jeg tror, hun syntes, de var menneskets pæneste træk.
- Jeg kunne ikke sige, det kun er mig... - Kunne hun virkelig lide dem?
Hortaerne er intelligente og meget følsomme væsner
med en udsøgt smag.
- Fordi hun kunne lide dig. - Jeg er beskeden...
Ikke inderst inde.
Jeg ser tegn på, at De bliver mere og mere menneskelig.
Jeg vil ikke stå her og lade mig fornærme.
Fremad. Warp 2.
Oversat af Susanne Nielsen